Taksi tuli! —Mie ja Ole, pitäkää kiirettä.
Myöhästymme koneesta. —Tulossa ollaan.
Tuletteko te? —Joo joo.
Entä Anders—setä? —Hän tulee lentokentälle.
Per, mene taemmas, niin että mekin mahdumme.
Ovatko kaikki kyydissä? No niin, varokaa sormia.
Kesä ja aurinko, täältä tullaan!
ME NELJÄ JA ISÄ ETELÄN AURINGOSSA
Loma!
Perheloma. Katsokaa, lapset. Tämä on Gran Canaria.
Tuolla on meri. Menemme sinne purjehtimaan.
Ja tuolla on hiekkaranta. Siellä isä makoilee lepotuolissaan.
Ja tuolla on meidän melkein yksityinen uima—altaamme.
Tänä ensimmäisenä lomapäivänä ajattelin...
Viimeinen altaalla on mätämuna!
...että teemme juuri sitä, mitä huvittaa.
Lähdetkö mukaan altaalle, Søs?
Menen Peteriä vastaan. Hän tulee kymmenen minuutin päästä.
Kas noin, Per. Nyt taitavat uimalelut riittää.
Tämä ei ole minulle. —Ai, se on pikku rouvalle.
Bodil ei kestä vettä. —Tämä on sen varalta, että se putoaa.
Hei, hei! Muistakaapa sopimuksemme.
Ei kännyköitä, tabletteja tai tietokoneita keskellä päivää.
Saamme ottaa kuvia. —Mutta vain niitä.
Ne täytyy laittaa Instaan. —Ei käy.
Lomalla olemme yhdessä. —Minun on oltava Instassa.
Mitä hupsutusta se on? —Tytöt yrittävät näyttää hyvältä.
Menetän seuraajani, ellen postaa mitään.
Haittaako se? —Oliko tuo kompakysymys?
Okei, saatte minuutin. —Pidä kiirettä.
Odota. Näin.
Okei, yksi vielä.
Elämä on ihanaa täällä Gran C:llä.
Kun olette löytäneet matkatavarat, kerron, missä asutte.
Hei, isä. —Hei, Per. Onko sinulla hauskaa?
Tämä on paras loma kymmeneen vuoteen.
Ja olen vasta seitsemän. —Tule tänne.
Tiedättekö, missä asutte?
Siis Peter? —Hän tuli Pariisista.
Sovimme, että hän sai tulla teidän bussissanne tänne.
Tämä on vasta ensimmäinen päivä. Meillä on koko loma edessä.
Menoksi!
Lupaatko? —Lupaan. Lepoa ja rauhaa.
Me pidämme ainoastaan hauskaa. —Hyökkäykseen!
Siis hetkinen. Olet yhä Pariisissa, —
kun minä olen Gran Canarialla, jossa meidän piti lomailla yhdessä?
Sain kolmen viikon lisäkurssin ilmaiseksi. Mahtava tilaisuus.
Kauanko olet tiennyt sen? —En kovin kauan.
Kuten kirjoitin sähköpostissa... Etkö saanut sähköpostiani?
Mikset voinut soittaa? —Olisi varmaan pitänyt.
Ajattelin, että halusit...
Sinulle oli tärkeämpää jäädä vielä kolmeksi viikoksi kouluun —
kuin olla kanssani lomalla vaikkei ole nähty kahteen kuukauteen.
Søs... —Nähdään, Peter. Kuukauden päästä.
Heippa! —Hei!
Näytätte perheeltä, jonka pitäisi osallistua kilpailuumme —
kisaamaan vuoden aurinkoperheen tittelistä.
Kuulostaa meidän perheeltämme. —Niin. Mitä pitää tehdä?
Jokainen perhe kuvaa videon, jolla he käyttävät lomapaikan palveluja.
Lauantaina kutsumme kaikki vieraat suureen päätösshow'hun, —
johon valmistelette esityksen.
Sen kisan voitamme helposti. —Olemme maailman paras perhe.
Se ei ole meidän heiniämme. —Mitä? Isä!
Olemme kelpaamme sellaisina kuin olemme.
Meidän ei tarvitse voittaa kisaa tietääksemme sitä.
Vain yksi perhe on ilmoittautunut. —Toistaiseksi.
Skovn perhe voittaa joka vuosi. Kukaan ei asetu vastustajaksi.
Siksi mekään emme asetu. —Tuolta he tulevat.
P. B. —Asettukaa riviin.
Anoppi.
P. B. P. B. P. B.
Mitä hän sanoo? —Hän sanoo koko ajan vain pebe.
Mitä isälle on tapahtunut? —Yritämme saada siitä selkoa.
Minne jätit Peterin? —Hän teki oharit.
Mitä? —Se on pitkä juttu.
Mikä isää vaivaa? Miksi hän sanoo koko ajan pebe?
Hän näki sen toisen perheen. —He näyttivät mukavilta.
Mukavilta? Lapset...
Me voitamme sen kilpailun. —Tiesin, että sinussa on sisua.
Voittajanvaistoa. —Minkä kilpailun? Perheen?
Heidän isänsä. Bjørn. P. B. Pollea Bjørn.
Tunnetko hänet? —Että tunnenko?
Hyvä, pojat. Tänään kiipeämme aivan ylös.
Kiipeätte ylös koskettamaan kattoa ja sitten takaisin alas.
Jes!
Oletteko valmiit? Hyvä. Aloittakaa!
Hyvä, Bjørn. Pyyhälsit johtoon. Niin sitä pitää.
Niels, sinä riiput köydessä. Pane toimeksi, Niller.
Bjørn on jo ylhäällä. —Ovatko kätesi keitettyä spagettia?
Vai onko sinusta kivaa olla häviäjä?
Inhottavasti sanottu. —Ja sitä jatkui koko kouluajan.
Jäähy. —Ei!
Bjørn, tuosta tuli jäähy. —En tehnyt mitään!
No niin, Spagetti. Olet viimeinen toivomme.
En taida pystyä. —Pitää vain olla voittaja.
Kuten minä. Haluatko mieluummin olla häviäjä?
En. —Toimi sitten.
Selvä. —Onko valmista?
Missä minä olin? Missä minä olin, isä, kun sinä tarvitsit minua?
Slagelsessa, mikäli oikein muistan. —Slagelsessa?
Etkö ollut hyvä missään? —Olin hyvä puhumaan. Silloinkin.
Muttei sitä laskettu. En ikinä voittanut mitään tärkeää.
Me voitamme sen kisan puolestasi. —Nujerramme Pollean Bjørnin.
Mitä me teemme? —Totta. Tarvitaan suunnitelma.
Katsokaa! Ensimmäiseksi —
meidän on keksittävä pettämätön voittostrategia.
Eikö pidä vain...
Eikö pidä vain tehdä hulppea esitys päätösshow'hun?
Ei ei. Ei vain.
Meidän on kuvattava myös lomavideo, joka arvostellaan.
Yleisesti ja ensimmäiseksi ja ylipäätään —
julistan nyt operaatio aurinkoperheen alkavaksi —
huomenna tasan kello 800.
Sitä ennen selvitetään, mitä kilpailijamme aikovat tehdä.
Kaunista. Muista rubato—tunne.
August, jäät jälkeen. Tarkkana.
August, soita. Kohta tulee glissando.
Emme osaa tuollaista.
Asetutaan kobra—asentoon katse eteenpäin. Kuningaskobra.
Isän mukaan kahdeksan ottoa. —Tarkkaile käsiä. Ja eteen.
Olivia, vähän dramaattisemmin. Vielä enemmän.
Tulkaa.
Anoppi.
Ai niin.
Mitä on tarjolla? Søs? —Vesihiihtoa.
Sukellusta. —Ja sukellusta.
Allas. —Allas.
Kuntoilumahdollisuus. Pallottelua. —Pallottelua.
Ja myös pienoiseläintarha. —Minä hoidan vesihiihdon.
Oletko kokeillut sitä ennen? —Olen! Kolme kertaa Furesø—järvellä.
Kolme kertaa? —Ensimmäisen, ainoan ja viimeisen kerran.
Loistavaa! Sinä hoidat siis vesihiihdon.
Kuvaisimmeko sinua jonkin muun parissa?
Minun on päihitettävä Pollea Bjørn hänen omalla reviirillään.
Ole, sinä hoidat pallottelun.
Puuttuu vain hyppy altaaseen. Ja sukellus mereen.
Minä en mene merenpohjaan. —Asia on siis selvä.
Mie tekee upean uimahypyn.
Søs tekee retken kalojen luokse. —Mitä minä teen?
Tutkit, onko pienoiseläintarhassa jotakin käyttökelpoista.
Anders—setä, entä sinä itse? —Olen päällikkö ja valmentaja.
Isä, sinun on kohotettava kuntoasi, jotta pärjäät vesihiihdossa.
Yksi, kaksi, alas. Yksi ja ylös.
Noin! Hyvä. Ja ylös ja alas.
Eikö siinä olekin meidän kilpakumppanimme?
Jatkakaa. Tuplanopeudella.
Jaha. Kotirouvahyppely näyttää sopivan sinulle.
Näyttää säälittävältä. Kukin tekee sitä, mitä osaa.
Onnea kisaan. Nähdään.
Ei!
Oletko kunnossa, isä? —Juu juu.
Pienoiseläintarha.
Ai!
Oletko varmasti kunnossa?
Tule, Mie. Näytä, mitä osaat.
Haloo. Haloo.
Isä? Oletko tolkuissasi? Kuuletko minua? Setä tässä.
En ole Slagelsessa. Olen tässä. Älä siirry valkeaan valoon.
Tehkää tilaa. Ei hyvältä näytä. Jotakin on tehtävä.
Rauhallisesti. Ei epäilystäkään. Tyypillinen lämpöhalvaus.
Se johtuu kuumuudesta. —Tässä tarvitaan tekohengitystä.
Hän on sokissa! Perään!
Tytöt, oletteko nähneet isää?
Seis! Tarvitset apua! Pysähdy. Seis!
Hän on jo kaukana. —Varmasti.
Mukavaa päivää. —Hei.
Voit tulla ulos.
Menikö hän?
Kävitkö aamulla lainkaan pesulla?
Oletpa sinä hyvä. —Kiitos.
Osaatko sinäkin jotakin? —Juu.
Pelaan PlayStationilla, tietokoneella ja iPadilla.
Tarkoitan, että soitatko musiikkia?
Soitan, puhelimellani. —Eikö teidän tarvitse harjoitella esitystä?
Kuvaamme ensin sen videon, jossa käytämme hotellin palveluja.
Kaikkia juttuja! Siksi olen menossa pienoiseläintarhaan.
Saanko tulla mukaan? —Jos haluat.
En tiennyt, että veteen hyppääminen oli niin vaikeaa.
Sinun pitäisi kokeilla sukellusta. —Hienoa, ystävät.
Luoja, miten komea!
Päivää. —Kiitos.
Se tarkoittaa "ihana päivä". —Niin, mutta on aika kuuma.
Hetkinen.
Sanoit juuri "Aurinko on pylly keskiviikkona."
Ehkä se oli tarkoituskin. Minä olen Francisco.
Äitini on Tanskasta, ja isä on espanjalainen.
Hasta la vista. Eli nähdään.
Se on tuolla.
Mistä sinne pääsee? —Ehkä tuolta.
Mitä nyt? —Isä ei saa nähdä minua.
Seiso liikkumatta. Hän kuulee ja näkee kaiken.
Hän meni jo. —Miksei hän saa nähdä meitä?
Pitää soittaa viulua kaksi tuntia joka päivä. Lomallakin.
Nyt hän on vakaasti päättänyt voittaa sen tyhmän kilpailun.
Isäni haluaa voittaa, koska hän ei ole ikinä ollut hyvä urheilussa.
Minun isäni haluaa vain voittaa.
Oletko valmis, isä? —Olen.
Hymyile, jotta meno näyttää hyvältä. —Helppo sinun on sanoa.
No niin, isä.
En osaa. —Yhden kerran vielä.
Onnistui!
Minä osaan!
Mitä kamu? Oletko koettanut hiihtää veden pinnalla?
Vuohia. Ne ovat söpöjä.
Papukaija. —Ne ovat upeita.
Ehkä tuo osaa puhua. —Hei.
Hola.
Kaniineja. Ovatpa ne söpöjä. —Missä ne ovat? Ai tuolla.
Tässä lukee, ettei eläimiä saa ottaa ulos häkeistä, —
ilman että eläintenhoitaja on paikalla.
Per, et saa ottaa eläimiä ulos. —Onpa tämä söpö.
Se nuolee kättäsi. —Koirat pitävät minusta.
Ja minä pidän koirista tosi paljon. —Minä pelkään vähän koiria.
Tätä ei tarvitse pelätä. Tule lähemmäs.
Oi! —Katsokaa tuota!
Haluaisin kokeilla tuota.
Tuo on vielä vesihiihtoakin vaikeampaa. —Miten sujui?
Hyvin sujui. Ennätykseni on puolitoista sekuntia.
Keskity myönteisiin asioihin. —Kuten mihin?
Aurinko paistaa. —Sinulta ei murtunut luita.
Et myöskään hukkunut. —Hei.
Hei, kulta. Missä Søs on? —Hänellä oli jokin tärkeä asia.
Siis anteeksi vain, mutta mikä on harjoittelua tärkeämpää?
PETER—KULTA
Siinä sinä olet. Missä olit? —Pienoiseläintarhassa.
Oliko siellä leijonia tai tiikereitä? —Ei, mutta jotain muuta.
Ei kai se vain ollut eläin, joka sanoo "hau"? —Ehkä.
Kokeillaanko vielä vesihiihtoa? —En tiedä, osaanko.
Jotkut ovat taitavia, mutta minä en ole mikään James Bond.
Bondin temput ovat trikkikuvausta. —Voisimmepa tehdä niin.
Me voimme. Tarvitaan vain vähän kuvankäsittelyä. Hoidan sen.
Loistavaa, Mie! Tehdään niin. —Se on huijausta.
Etkö sinä sitä halunnut? —En tarkoittanut sitä.
Haluan voittaa, mutta rehellisillä keinoilla.
Hei! Anteeksi, että häiritsen. Tulisitteko meille syömään illalla?
Kaikki yhdessä. —Syömäänkö?
Vaikka kilpailemmekin, voimme silti pitää hauskaa.
Kuulostaa mukavalta. —Grillataan.
Saitko asunnon, jossa on grilli? —Ei, tämä on omamme.
Kuka muka lähtee Kanarialle ilman omaa grilliä?
Tyylikäs mekko. —Kiitos.
Se on hotellin myymälästä. —Olipa hieno löytö.
Kasviksia on tietenkin runsaasti. Luomua, luonnollisesti.
Paljon proteiinia. On pidettävä huolta lihaksista. Vai mitä, isä?
Ottakaapa. Kertokaa itsestänne. Mitä sinä teet, isä?
Olen kirjanpitäjä. —Ehkä sinulle on käyttöä firmassani.
Työntekijöitä on 40. Liikevaihto on 40 miljoonaa. Rasvaprosenttini on 10.
40 — 40 — 10. Lukuja, eikö niin? Niissähän sinä olet hyvä.
Tässä on kaunis vaimoni Camilla. Pyörähdäpä ympäri.
Noin. Hän on kaunis. Soolotanssija.
Mutta hän on 33—vuotias, joten ura on lopussa.
Istu alas, kulta. Tässä on August. Katso minuun, kun puhun sinusta.
August pelaa FCK:n ykköstiimissä ja on menossa Ajaxiin.
Katso isään. Katsotko sinä? Hyvä. Sopimus solmitaan kohta.
Heistä musiikkiurasi ei ole tärkeä, mutta minusta on.
Kulttuuri on tärkeää. Tässä on toinen pikku musiikkiaarteeni Olivia.
Hänet on juuri hyväksytty konservatorion solistilinjalle.
Kaikkien aikojen nuorimpana.
Noin suuren kyvyn he ovat nähneet viimeksi vuosikausia sitten.
En tiedä, mistä hän on sen perinyt. Minä soitan vain viittä soitinta.
Voisitteko olla hiljempaa? Minä puhun tässä juuri. Kiitos.
Mitä teitkään? Olet kirjanpitäjä? —Niin, olen hyvä luvuissa.
Muistat sen ehkä kouluajoilta. —En ymmärrä.
Me olimme samalla luokalla. —Sinä ja minäkö? Tuskinpa.
Anna kun katson sinua. Ei. En muista sinua.
Kiusasit isää, koska hän oli huono urheilussa.
Se oli inhottavasti tehty. —Lapset ovat niin herkkiä.
Sinähän et syö mitään, Anders—setä.
Spagetti, spagetti, spagetti!
Lapset! Me ryhdymme heti kuvaamaan niitä trikkivideoita.
Etkö sanonut, ettei pitäisi? —Bjørn ei edes muistanut minua.
Nyt otetaan kaikki vippaskonstit käyttöön. Oletteko mukana?
Ollaan!
Hyvä, isä. Kuvittele, että kiidät veden pinnalla.
Kiitos. Isä, älä näytä siltä kuin se olisi vaikeaa.
Tämä on vaikeaa. —Kuvittele olevasi maailmanmestari.
Vahva! Ylivoimainen!
Komea! Villi! Olet täysin häikäilemätön!
Juu juu, ymmärsin. —Ole hyvä!
Hyvä, isä. Jatka samaan malliin.
Aivan kun olisin ollut tuolla itse. —Sinähän olitkin, setä.
Eikö näytäkin hyvältä? —Paljon paremmalta kuin oletin.
Me nujerramme Pollean Bjørnin. —Tässä tulevat terveyssmoothiet.
Oletko kunnossa, kulta? —Olen.
Miksi kuljet tuollaisilla piikkareilla?
Tyylini kaipasi vähän piristystä.
Ja se Camilla... —Suu kiinni.
Minä tulen. Minä vain...
Jes!
Aurinko, meri ja vesihiihto. Kiva yhdistelmä.
Eikö ole mieletöntä, miten terveys suorastaan leviää kehoon?
Ikävä puoli on vain se, että se menee ensin suun kautta.
Mie, ota muutama kuva vartalostani. Voimme seurata lihasten kehittymistä.
Hyvä idea perhe—elokuvaan. —Ja voit esittää voimamiestä.
Siinä on itua, Per. —Mie, voiko trikeillä luoda lihaksia?
Tuskin. —Olen rentona. Nyt jännitän lihaksia.
No? Katsokaa. Ja näin.
Ja näin. —Isä!
Mitä perheen yhteen hiileen puhaltamiselle tapahtui? Mitä?
Tässä on teille vatsarullausta. Kiitos tästä illasta ja kahvista.
Taitaa olla pienen tilannekatsauksen aika.
Ole, miten pallottelu sujuu?
Ei kovin hyvin. Mie, voidaanko tehdä siitäkin trikkiotoksia?
Ehkä. —Entä Søs ja sukellus?
Niin, siis hän ei saa päätä veden alle.
Muuten sujuu hienosti. —Vielä minä sen opin.
Tunnen erään, joka voi auttaa. —Loistavaa.
Panepa toimeksi. —Selvä. Mie, tule mukaani.
Mikä sinun on? Olet kuin juhliin menossa.
Minne mennään? —Hommaamme minulle apua.
Hei. —Hei.
Siinäkö sinä olet? Mukavaa.
Satuit olemaan siinä juuri nyt. —Hurjaa.
Tosi hurjaa.
Kysynkö minä? —Älä.
Tulimme kysymään, voisitko auttaa meitä... Minua.
Sukelluksessa. —Sopii. Vapaudun tunnin päästä.
Hienoa. Asumme numerossa 233.
Eikö sinulla ole tyttöystävää, joka odottaisi?
En ole niin onnekas. Onko sinulla poikaystävää?
Ei. —Hienoa. 233. Nähdään.
Nähdään.
Onko sinulla tylsää?
Hei. Hienoa, että olet ystävystynyt pikku vieraamme kanssa.
Onko tämä vieras? —On. Löysimme sen rannalta.
Se oli kovin nälkiintynyt. Se viedään koirakotiin.
Sellaiseenko, jossa on häkkejä?
Niin. Mutta se saa siellä hyvät oltavat.
Hetkinen. Sinua kaivataan.
Kuulitko? Sinut aiotaan lähettää vankilaan.
Sinulla viiraa päästä. Sanoit, ettei sinulla ole poikaystävää.
Enkä sanonut.
Hän kysyi, onko sinulla poikaystävää, ja sinä vastasit, että ei.
Ei se niin mennyt. Siis hän...
Hän kysyi, onko minulla poikaystävää odottamassa.
Ja minä vastasin, että ei. Minulla ei ole.
Sinulla viiraa. Mene jo edeltä. Minun pitää hoitaa yksi asia.
Selvä.
Kiitos. —Anteeksi, Francisco...
Kokoan lomakuva—albumia.
Saanko ottaa sinusta valokuvan baaritiskillä?
Ilman muuta.
Voisitko siirtyä tuon baarijakkaran viereen?
Toki.
Laita käsi näin.
Miksi? —Se näyttää hyvältä.
Katso nyt lempeästi kättäsi. —Onko tämä jokin pila?
Vähän. Yritä.
Hienoa. Kiitos. Heippa.
Kuumaa lomailua.
Jes!
Voinko olla avuksi, pikku rouva?
Voitte todellakin, hyvä herra.
Otapa rauhallisesti, ystäväiseni. Tämä ei satu lainkaan.
Ai! Aiotko purra, senkin peto?
Ole varovainen. —Tästä ylös. Näin.
Jos saamme tämän ylös tästä.
Taitaa olla valmista.
Karkasiko se? Tuossa.
Senkin lurjus. Noin. —Nyt se on oikein.
Puhu hiljaa. Se voi muuttaa mieltään.
Mahtavaa. Jes.
Hienoa. Näytät ammattilaiselta. Lisätään pallo.
En osunut oikeisiin kohtiin.
Muokkaamme kuvaa. Luota minuun. Nosta.
Vähän alemmas. Juuri noin.
En tajua, mitä me teemme.
Ja vielä viimeinen pallo.
Viimeistelen tätä vielä, mutta katso.
Mahtavaa! Näytän hyvältä. —Ei kestä.
Nostat ilmaan, painat nappia ja päästät ilman ulos.
Silloin painovyö vetää sinua kohti pohjaa.
Kohti pohjaa.
Kiva.
Hermostuttaako? —Ei.
PETER—KULTA
Se oli vain... Lupasin, että voisimme kuvata tämän.
Voisiko kuski kuvata? —Ilman muuta. Kuvaisitko, Carlos?
Kiitos.
No niin, Per. Katsotaanpa. Tarvitaan maitoa, pastaa ja omenoita.
Minä haen!
Hei. —Hei.
Yksi, kaksi, kolme!
Mitä tapahtui? —Pää halusi.
Mutta loppukeho ei halunnut.
Siellä sinä olet. —Joku ostaa tosi paljon.
Todellakin.
Hei. —Hei.
Mennään, Per!
Anteeksi.
Tehän tuhoatte koko kaupan! —Anteeksi, anteeksi.
Hyvänen aika! —Isä! Mitä ihmettä?
Kalapullia kutunjuuston kera. Viinimäkikotiloita...
Minttukastikkeessa. Ja kiinalaisia kookospyöryköitä.
Ja prinssinakkeja kastikkeessa yrttisilpun kera.
Mitä ihmettä sinä meinaat?
Isällä on tunnustettavaa. —Mitä muka?
Isä ja Pollea Bjørn riehuivat kaupassa.
Emme me varsinaisesti riehuneet.
Ehkä vähän. Mutta aina kun näen Bjørnin, muutun niin...
Sille on tultava loppu. Järjestin retken pois hotellilta.
Pääsen näkemästä Polleaa Bjørniä.
Me lähdemme nimittäin aavikkosafarille.
Me pidämme siellä hauskaa.
Olet maailman paras isä! —Tuskin nyt koko maailman.
Mutta ehkä saaren. Syökääpä nyt.
Per? Oletkin jo sängyssä. Hyvää yötä. Nuku hyvin.
Isä? Siitä koirasta...
Kuule, Per. Meille ei tule koiraa.
Tiedän, että haluaisit kovasti itsellesi koiran.
Kaikki vanhemmat tietävät, että lopulta käy niin, —
että me aikuiset joudumme hoitamaan lasten lemmikit.
Minulla on tarpeeksi hoitamista neljässä lapsessa.
Ja Anders—sedässä. —Ja Anders—sedässä.
Minä vain sanoin luokassa, että minulla on koira.
Loman jälkeen on lemmikkipäivä. Kaikki haluavat nähdä koirani.
Miksi menit sanomaan niin? —Koska kaikilla muilla on lemmikki.
Emilillä ja Maxilla on koira. —Ei saa valehdella.
Aina ei voi saada kaikkea, mitä muilla on. Miten me sanommekaan?
Sinä... —Kelpaat sellaisena kuin olet.
Mutta entä sinä ja Pollea Bjørn? —Niin. Nuku nyt.
Hyvää yötä. —Hyvää yötä.
Hei. —Hys.
Ryömin alas. Pidä vahtia. —Ole varovainen.
Hiljaa. He eivät saa kuulla meitä.
En taida pystyä kiipeämään yli koira sylissä. Mitä teemme?
Ehkä...
Odota! Vartija tule takaisin.
Voi ei!
Mitä täällä tapahtuu?
Ei mitään hätää, ystäväiseni. Kaikki on hyvin.
Ystäväiseni. Missä olet?
Tule äkkiä!
Tule! Tule! Tule!
Tule, Pikkuinen.
Onko sen nimi Pikkuinen? —Kunnes keksimme hyvän nimen.
Nimen, jota isä ei voi vastustaa, kun se näkee koiran.
Sinähän olet Pikku—Per. Kävisikö Pikku—Isä?
Katso. Se pitää nimestään.
Minun täytyy mennä. Nähdään aamulla. Kolmestaan.
Noin. Hiljaa.
Haloo! Mitä siellä tapahtuu? —Minulla on ripuli.
Sehän on paha juttu. Autanko sinua?
Ei tarvitse. Olo on jo parempi.
Hyvä. Takaisin sänkyyn. Meillä on aikainen ylösnousu.
Katso! Olet kuin uusi.
Lähdetään. —Paljonko vaatteita pitää pukea?
Ottakaa paljon. Vaatteita voi aina riisua, mutta ei voi...
Pukea sellaista, mitä ei ole mukana. —Viisaat lapset.
Tule, Pikku—Isä. Muut eivät saa nähdä meitä.
Sitten aurinkovoidetta. —Ei kiitos. Haluan ruskettua.
Missä Per on?
Voitte leikkiä yhdessä, kunnes palaamme takaisin.
Älä, Bodil. Älä katso minuun noin. Tiedät, että voit pahoin autossa.
Entä sinä, setä? —Taidan jäädä kotiin.
Pidän tänään kotipäivän.
Silloin meitä puuttuu yksi kuski. —Minä voin ajaa!
Ei. Pitää olla ajokortti. —Tiedän sopivan.
Ei kai vain... —Ole hiljaa.
Lähdetään. Menoksi.
Olet tainnut ajaa mönkijää ennenkin? —Vain noin sata kertaa.
Et ole itsekään hullumpi.
Kuunnelkaa kaikki. Voimme valita kolmesta reitistä.
Reitit on merkitty sinisillä, mustilla ja punaisilla kylteillä.
Sininen on kaktusreitti.
Se alkaa alhaalta rotkosta. Ja se on aloittelijoiden reitti.
Musta on hirviöreitti. Se kulkee vuoren yli.
Punainen aavikkoreitti on pisin. Mikä valitaan?
Hirviöreitti tietenkin!
Ehkei ole viisasta valita vaikeinta.
Aloittelijareitti. —Meidän on tarkoitus pitää hauskaa.
Totta, Mie. Siitä muistuikin mieleeni.
Ei sitten ajeta kilpaa. Onko selvä?
Juu, juu.
Jaha. Täällä on näköjään muitakin ajelijoita.
Heippa. —Hei.
Tyssäsikö matkanne jo nyt?
Nähdään!
Tyssäsikö... Minä hänelle näytän. Tässä, Per. Ota kartta.
Ajetaan perään.
Lähde! Miksei auto kulje? —En tiedä.
Mitään ei tapahdu. —Voisiko se johtua tästä?
Olemme johdossa!
Onko pakko ajaa näin kovaa? —Tietenkin.
Miksi? —Lakkaa ruikuttamasta.
Isä, meidän piti pitää hauskaa.
Me pidämmekin. Miesten kivaa.
Aja, Søs! Olemme jäljessä. —Tämä on tosi vaikeaa.
Näetkö muita? —En. Hiekka pöllyää liikaa.
Entä tämä?
Liian paljastava? Vai... —Tuo sopii sinulle.
En ole itse asiassa nähnyt mitään paremmin yhteen sopivaa —
sen jälkeen, kun Rundetårn sai kuparikaton.
Tämä ei sitten tästä parane. —Se on verraton!
Isä! Ajat hirviöreittiä! —Tiedän.
Miksi pysähdyimme? —Eikö isäsi puhunut aloittelijareitistä?
Hänet pitää ottaa kiinni. —Onkohan tämä nyt hyvä...
Perään. Vauhtia.
Ei.
Ei, ei, ei.
Hola. Show alkaa. —Unelmieni sankari.
Olé!
Missä muut ovat? En tajua.
Pitäisikö kääntyä? —Ei puhettakaan. Katso karttaa.
Voi ei! —Ei!
Ota kartta pois! Mie! En näe mitään! Ota se pois!
Vasemmalle, isä.
Ota se pois! —En pysty!
Se oli täpärällä. —En vieläkään näe muita.
Kierretään huippu, niin lähdetään kotiinpäin.
Katso tuonne ylös! —He ovat yli kilometrin takanamme.
Tuolla he ovat! —Missä?
He ovat matkalla takaisin. Estetään se.
Pidä kiinni, Per! —En tykkää tästä!
Selvä. Pysähdytään.
En pysty. Tämä ei toimi.
Näetkö muita?
Näen kaukana tomupilven. Ehkä tytöt ovat siellä.
Ei auta. Kaivaudumme yhä syvemmälle.
Ihanko totta?
Missä isä ja Per ovat?
Heitä ei näy missään. —Soitan heille.
Täällä ei ole kenttää.
Osaatko korjata tämän? —Tuskinpa, Per.
Ja mikä pahinta. Aurinko on laskemassa.
Mitä sanoit? —En mitään, Per. Kaikki järjestyy.
Meidän on haettava apua.
Eikö olekin romanttista?
Todellakin.
En tiedä... Minä...
Minusta tuntuu, että...
Ei, ehkä nyt on huono hetki. —Mitä ajattelit?
Olisiko rouvalla mitään sitä vastaan, että lausuisin pienen rakkausrunon?
Ei. —Lämpimiltä mailta.
Haluan mielelläni kuulla.
Olipa kerran nunna, joka kohtasi seilorin.
Pum fallaraa ja huhhei.
Mies kysyi: "Tahdotko nähdä tatuointini?"
Pum fallaraa voi ei!
Se ei ehkä ollut aivan passeli.
Päinvastoin! Se oli kaunein runo, joka minulle koskaan on lausuttu.
Skool, komistus.
Ai! Varovasti! —Minä olen varovainen.
Olet hupsu. Onko sinulla jotain peliä Franciscon kanssa?
Ei, minullahan on Peter. Vaikkei hän piittaakaan minusta.
Miksi sitten kuljet tuollaisessa asussa?
Etkö nähnyt, miten hän katsoi Camillan perään?
Ai! Teitkö tuon tahallasi?
Meidän täytyy odottaa, kunnes tulee valoisaa.
Sitä ennen tämä olisi neulan etsimistä heinäsuovasta.
Kahden neulan. —Isosta ja pimeästä heinäsuovasta.
Mistä neuloista te puhutte? —Mönkijöistä.
He ovat tuolla jossakin. —Onneksi on lämmin.
Ei heille ole haittaa siitä, että yöpyvät taivasalla.
Tuo on Otava. —Totta.
Se on osa Ison karhun tähdistöä.
Ei mietitä karhuja eikä Bjørniä. —Ei.
Bjørnistä voi olla montaa mieltä, mutta mikään tähti hän ei ole.
Siitä on jo monta vuotta, kun hän nauroi sinulle.
Nyt olet aikuinen ja maailman paras isä.
Vaikket olekaan nopea juoksija. —Kiitos, Per.
Pelkkä hänen näkemisensä... Mutta olet oikeassa.
Se on typerää. Sille on tultava loppu.
Lupaatko?
Huomenna kaikki järjestyy. Pidämme ainoastaan hauskaa.
Lupaan sen.
Huomenta! Hymyilkää valokuvaajalle.
No niin, Pikku—Isä. Nyt olen... Pikku—Isä!
Missä Pikku—Isä on? Kunpa se ei olisi karannut.
Olemme täällä.
Olemme molemmat piilossa.
Kiva luola. Hyvä piilo.
Mitä sanot, Pikku—Isä? Haluatko asua täällä?
Olemmeko kaikki sitä mieltä, että video on nyt kasassa?
Mutta meidän on esitettävä myös päätösshow.
Niin juuri. Lahjakkaiden lasteni kanssa.
Sinä osaat soittaa kitaraa. —Osaan kolme sointua.
Ole osaa tehdä erikoisia ääniä suullaan. Ja Søs...
Sinä osaat tanssia. Jotenkuten.
Voin tehdä koreografian, jos Ole ja Mia tekevät kappaleen.
Mitä minä voin tehdä? —Sinä osaat melkein mitä vain.
Voisitko keksiä jotakin hauskaa yhdessä Bodilin kanssa?
Keksin jotakin. —Hyvä.
Minä lähden kiertelemään alueella ja kehumaan perhettä...
Ei, isä. Muista kauppa. —Ja aavikko.
Olen viisastunut sen jälkeen. —Eilisenkö?
Isä, kunnioitan sinua kovasti.
Olet erinomainen kirjanpitäjä.
Ja olet erinomainen isä.
Mutta älä hemmetissä lähde kiertelemään alueella —
nolaamaan itseäsi ja perhettäsi.
Mitä minä sitten teen? —Sitä, mitä parhaiten osaat.
Loikoilen lepotuolissa? —Niin.
Täällä voit loikoilla rauhassa kaukana kaikesta.
Selvän teki. Enkö ole vähän liian kaukana kaikesta?
Tässä on limua. —Ja kulhollinen hedelmiä.
Kuvalehti, josta pidät.
Pyyhe ja aurinkovoidetta. —Toisin sanoen olen kotiarestissa.
Ei. Olet lepotuoliarestissa.
Aah!
sun tekee mieli olla tähti
kaukana tuolla
Tai ehkä mieluummin...
Ja sitten...
Hei, Søs. —Hei.
Zombitanssiako tuo on? —Tosi vitsikästä.
Miksasin testitekstin. —Voin kokeilla sitä.
Noin. —Toivotaan, että Pikku—Isä sietää hiusväriä.
Äiti on terveysintoilija. Jos hän sietää, niin Pikku—Isäkin sietää.
Hyvä. Haluan treenata sen kanssa, ilman että kukaan tunnistaa sitä.
Mitä kello on? Minun pitää mennä harjoittelemaan viululla.
Okei? —Jep. Heippa.
Saat erivärisen turkin, ja voimme mennä ulos pitämään hauskaa.
Hei, kulta. Minne menet? Sinulla on puolitoista tuntia viuluharjoituksia.
Miksi pitää koko ajan soittaa viulua? —Voittajat soittavat viulua.
Sinun pitää olla voittaja. Kuten isä. —Istu.
Vai haluatko olla häviäjä? —En. Mutta miksi sinä lekottelet?
Koska olen jo voittaja, kulta.
Enkä minä lekottele. Aion pyöräillä 50 km.
Taasko sinä rehentelet? Puhut koko ajan voittamisesta.
Yhdentekevää. Isän mukaan kelpaamme sellaisina kuin olemme.
Isäsi on lepsu. —Eikä ole. Hän on paras.
Hän pahoitti mielensä, kun kiusasit häntä, kun olitte lapsia.
Olet aikamoinen viisastelija. —Olen hyvä sellaisena kuin olen.
Mutta minä...
Minulla ei ole aikaa tähän. Täytyy treenata.
Kukaan ei ole puhunut isälle noin. Olet mahtava, Per.
Harjoitellaanko Pikku—Isän kanssa? —Eikö sinun pidä soittaa?
Ei, sillä olen jo voittaja. —Tule, Pikku—Isä.
Istu. Kierähdä.
Maahan. Hyvä.
Onpa se hyvä. —Koska se on minun koirani.
Sinun tummaturkkinen koirasi.
Pahus!
Täälläkö sitä vain lepäillään?
Olen jo pyöräillyt 30 km. —Noissa varusteissako?
Ei tulisi mieleenkään.
Kävin vain uimassa ja pyöräilen vielä 30 km lounaan jälkeen.
Tänään on kuulemma spagettia. —Kuulostaa hyvältä.
Ei ole totta. Uskomatonta. Se olet sinä!
Nyt muistan sinut. Vanha kunnon Spagettio.
Halataan. Onpa siitä aikaa.
Ne olivat hauskoja aikoja. Meillä oli hyvä tiimi, kivoja tovereita.
Olet yhä samanlainen. Ei lihaksen lihasta kropassa.
Enpä tiedä. —Et tietenkään.
Kuten isäni sanoi, ei se voita, joka ei treenaa.
Hyppään rautaheponi selkään.
Muistaakseni, Spagetti, sinusta oli aina kiva olla häviäjä.
Onpa maailma pieni. Spagetti, Spagetti, Spagetti.
Spagetti!
Ei!
Rauhallisesti. Enää on nelisenkymmentä jäljellä.
Tuo on ikävässä paikassa.
Onpa hyvää. Onko lisää? —Ilman muuta, Ole.
Etkö sinä istu, isä? —Seison mieluummin.
Hänhän on lekotellut koko päivän.
Juuri niin. Ai!
Tule. Perään!
Pysäytä heidät, Ole! —Minne luulette menevänne?
Olemme menossa rannalle. —Emmekö me sopineet...
Lekottelen lepotuolissani veden äärellä.
Entä jos näette taas Bjørnin? —Sama se. Se on loppu.
Tästä tulee hyvä päivä. Aiomme ainoastaan pitää hauskaa.
Missä Anders—setä on? —Haukkaamassa meri—ilmaa.
Rauhoitu. Mitään ei tapahdu. —Minä pidän häntä silmällä.
Aloitetaanko nurmikolla? —Minun pitää harjoitella sointuja.
Voi ei!
Ei mitään hätää, Per. Käyn tähän makaamaan.
Hei. —Hei! Mitä sinä rakennat?
Kuningattaren linnaa. —Voinko rakentaa tähän kuningaskoirankopin?
Hyvä idea, mutta missä on tiedät kai kuka?
Hän on omassa tiedät kai missä.
Pahus, Lissi. —Mitä?
Minulla syö. —Syökö?
Onpa vonkale. —Voinko tehdä jotain?
Etsi kaksi lasia korista. —Kaksi lasia?
Sillä tämä ei tyhjene itsestään.
Anteeksi. —Ei haittaa.
Olivia, voisitko lisätä koristekiviä linnaasi?
Olisi hienoa, jos siinä olisi upea simpukankuorikatto.
Minä teen aina niin.
Laitetaan me koristekiviä. Ne sopivat linnaamme paremmin.
Laitetaan koristekiviä. Ne ovat parhaita.
Anteeksi. Jos painat sormen nyt alas, saat oikean soinnun.
Mitä tarkoitat? —Näytän sinulle.
Paina tämä tuohon ja ota tämä pois. Kokeile.
Joo. Kiitos. —Hyvä.
Sun tekee mieli olla tähti...
Ja sitten jotain kaukana tai...
Kävisikö...
Kävisikö "tyylisi löytää"? —Joo! Kiitos.
Ei kestä. Nähdään. —Nähdään.
Katsopa, Per.
Löysin meripihkaa ja tikkuja ja lipun.
Isä! Se on koirankoppi. —Siitä tulee hieno koirankoppi.
Olivia, tarvitaan vallihauta. Oikeassa linnassa on sellainen.
Rakennetaan muuri ympärille. Siirry vähän.
Kaivetaan tästä. —Tule, Olivia.
Minulla on neljä tornia. —Ja simpukankuoria päälle.
Tämä oli Olivian. —Se oli Perin.
Se oli Perin. —Minä otan sen.
Hei! Se on valmis.
Mikä? —Se kappale.
Hienoa, Mie. —Kiitos. August auttoi minua.
Hän on tosi kiva. —Hän on Pollean Bjørnin poika.
Niin, mutta... —Auringosta puheen ollen...
Taitaa sataa rankasti. Saammeko kuulla sen kappaleen?
Harjoittelen vielä lisää ennen show'ta, mutta...
Onko hän ryhtynyt puutarhuriksi?
Se kappale! —Niin.
Se alkaa niin, että Ole vetää biitin...
Isä! —Kunpa he eivät taas puuhaisi jotain.
Minä siis aloitan biitillä. —Niin.
Sitten minä soitan kitaralla muutaman soinnun.
Jokin on vialla. Mennään tarkistamaan tilanne.
Mitä he puuhaavat? —Ei aavistustakaan.
Ei vaikuta järkevältä.
He ovat haudanneet vaarin! —Haudanneet?
Missä? —Varmaankin tässä.
Varo! —Spagetti, missä hän on?
Ei, ei, ei.
Tuo on hänen nenänsä. —Ne ovat jalat.
Tulepa. —Ylös.
Ei sallittua.
Vau. —Per?
Olivia? —Koira?
Kuka haluaa jäätelön? Me tarjoamme.
Kiitos.
Hienoa, että opetit Pikku—Isälle temppuja. —Olivia auttoi.
Mitä teemme ison isän kanssa? Hänellä viiraa yhä pahemmin päästä.
Meidänkin isä on aivan hupsu.
Meidän isä on sellainen vain, kun näkee teidän isän.
Auttaisi, jos teidän isä pyytäisi anteeksi.
Niin ei käy ikinä. Isä ei pyydä anteeksi keneltäkään.
Ehkä voisimme saada heidät ystäviksi.
Juuri niin. Pitää saada heidät toimimaan yhdessä.
Se ei onnistu ikinä. —He tappaisivat toisensa.
Entä, jos heidän olisi pakko?
Isä! —Tarvitsemme apuasi!
Per ja Olivia ajautuivat merelle kumiveneellä.
Mitä? Minun Oliviani? —Ja meidän Per.
He ajautuvat vaaralliselle karille. Katsokaa!
Voi ei. Siinä käy hullusti.
Tarvitaan vene. —Soudan tuonne. Soita rantavahdille.
Ei. Minä soudan. Soita sinä. —Ei tässä leikitä sankaria.
Pitää olla sankari!
Hei, hei!
Odottakaa!
Hei! Ei! —Sinun täytyy auttaa!
Eikö heidän pitänyt toimia yhdessä? —Piti.
Olivia, isä on tulossa. Ei hätää.
Nyt he vasta hulluja ovat. —Mitä? Mitä he tekevät?
Minä tulen, Per! —Tuskinpa.
Juu!
Ei, ei!
Älä, P. B. —Häivy.
Häivy. Mene pois.
Ei ole totta.
Mitä tapahtuu? —Ette halua tietää.
P. B. —Älä.
Mitä? Lapset eivät ole täällä. Meitä huijattiin.
Mitä sinä teet, Spagetti? Katso nyt, mitä teit.
Ei onnistunut. He eivät halua toimia yhdessä.
Ohoi! Pikku—Bjørn, mitä te teette?
He eivät yletä pohjaan. Tarvitsetko apua, isä?
Pitää keksiä jotain muuta.
Mitä? Tulee kiire, jos aiomme ehtiä huomiseen päätösjuhlaan mennessä.
Anteeksi, missä paikkamme ovat? —Isän perhe. Tulkaa tännepäin.
Missä muut ovat? —Søs vaihtaa vaatteita.
Mie ja Ole leikkaavat videota valmiiksi. Hoputapa heitä.
Käyn joka tapauksessa hakemassa Pikku—Isän. —Olen tässä.
Tarkoitin Bodilin. —Pidä kiirettä. Show alkaa kohta.
Tuossa. Isän paikka. —Minun pitäisi valmistella videonne.
Saisinko sen? —Se on tulossa.
Odotan jo sitä. Sen nimi voisi olla "Spagettia sadalla tavalla".
Tosi vitsikästä. —Tässä on meidän.
Pidä huolta tästä. Se on kullanarvoinen. Ymmärrätkö?
Mie! Show alkaa. —Toimin niin nopeasti kuin pystyn.
Tuletteko pian? —Lataan videon tähän.
Pikku—Isä. —No niin. Olemme valmiit.
Mitä tässä on? —Pilalle menneitä otoksia.
Tulkaa!
Tervetuloa kaikki. Viimein on tullut hetki, —
jolloin valitsemme perheen, josta tulee Vuoden aurinkoperhe.
Finalisteina ovat, kuten niin usein ennenkin, Skovin perhe.
Ja ensimmäistä kertaa: Isän perhe.
Ensiksi perheet esittelevät itsensä —
lomavideolla, jonka he ovat itse kuvanneet täällä.
Ja sen jälkeen seuraa lopullinen, ratkaiseva esitys täällä lavalla.
Paras perhe voittakoon!
Spagetti, seuraa nyt tarkkaan.
Ohjelma on jo alkanut.
Näyttävätpä he ammattimaisilta. —Ei tuo ole mitään.
Pitäkää kiirettä. Meidän on vaihdettava vaatteita.
Hieno perhe.
Oiva voittajaehdokas.
On kiintoisaa nähdä, mitä toinen perheemme on keksinyt.
Sillä välin kun valmistaudumme, meillä on teille pikku yllätys.
Tanssivat oppaat!
Käyn katsomassa, mitä lapset puuhaavat.
Kunpa Pikku—Isä ei hermoilisi. —Se tykkää tästä.
Minua hermostuttaa. Mitähän isä sanoo?
Olivia? August? Mitä te teette? —Juttelimme vain.
Ette saa jutella toistenne kanssa. Olette kilpailijoita.
Tämä ei ole mikään nuorisokerhon grillijuhla.
Tilaa on vain yhdelle voittajalle, ja voittaja vie kaiken.
Entä jos me häviämme? —Häviämme?
En taida edes tuntea sitä sanaa.
Meidän perheessämme ei hävitä.
Paitsi jos tuhlaatte aikaa huvittelemalla vastustajan kanssa —
valmistautumisen sijaan. Silloin voi hävitä.
Keskity, Olivia. Katse eteenpäin, August.
Tiedätte kai, mitä odotan teiltä?
Haloo. Isänne mukaan perhevideonne on täällä.
Se on tässä. —Odota.
Minusta meidän pitäisi näyttää tämä.
Ei, siinä ovat kaikki ne väärät otokset. —Juuri niin.
Olet oikeassa, Per. —Tietenkin. Niin me teemme.
Oletko messissä, Ole? —Täysillä.
Oletteko aivan varmoja? —Olemme.
Nyt on seuraavan perhevideon aika.
Juuri noin, isä!
Tuohan on huijausta ja humpuukia. Näittekö?
Mitä oikein tapahtuu?
Luulen, että tapahtuu juuri kuten pitääkin.
Totta! Olet oikeassa, setä. Olen samaa mieltä.
Olihan sekin tapa tehdä video.
Mutta kisa ei ole vielä ratkennut.
Nyt näemme kummankin perheen valmisteleman esityksen.
Odotan niitä kovasti. Entä te?
Toiset ovat ensin. He ovat varmasti tosi hyviä.
Mutta kyllä minunkin lapseni osaavat. Vai mitä, setä? Setä?
Setä?
Eikö sujuisi paremmin kunnon kengillä ja väljemmällä mekolla?
Varmaankin. Haluan vain näyttää kauniilta.
Sinä olet kaunis, Søs. Ei se liity vaatteisiin.
Eikö sinun pitäisi jo vastata?
Ja antaa anteeksi, mitä hän sitten on tehnytkin.
Tule, Søs. Oletko valmis? —Olen. Pikku hetki.
Peter! Pe...
Mitä ihmettä? Mitä tapahtuu?
Ei aavistustakaan.
Tuohan on minun tyttäreni! Tuo on Søs!
tuntuuko olo häviäjältä jos virheen teet
pyrkyrikö vain saa tuulta purjeeseen
voittaja haluaisit olla parempi kuin muut
vaan ystävät tahtoo sun pitävän jalat maassa
sä vedät koviksen roolia mut sun ei tarvii mitään todistaa
me ollaan ystäviä ja kelpaat sellaisenaan
kelpaat kelpaat kelpaat sellaisenaan
Kulta? Camilla, mitä teet?
Haluan mukaan. —Seis!
olipa smokki bileissä yllä tai varpaat paljaina
olet yhtä cool kuin muut sillä kelpaat sellaisenaan
Mikä koira tuo on?
Eikö se olekin söpö?
kilpailua on liikaa kaikki haluaa parhaaksi
tartu tilaisuuteen pidä hauskaa ja chillaile
elämässä on paljon muuta kuin olla eka ja paras
ota vinkki ja relaa nyt on elo silloin yhtä juhlaa
Fiesta!
Anoppi! —Setä!
usko itseesi ja siihen mitä itse haluat
mitä osaat ja missä olet hyvä
usko itseesi ja siihen mitä itse haluat
mitä osaat ja missä olet hyvä
usko itseesi ja siihen mitä itse haluat
mitä osaat ja missä olet hyvä
usko itseesi ja siihen mitä itse haluat
mitä osaat ja missä olet hyvä
sun tekee mieli olla tähti mutta tähdillä on eri tuike
löydä mieluummin oma tyyli sillä kelpaat sellaisenaan
kelpaat kelpaat kelpaat sellaisenaan
anna toisten tehdä sitä mitä heitä huvittaa
ole tyytyväinen itseesi voisi olla huonomminkin
olemme kaikki erilaisia kaikilla on opittavaa
lopeta hurskastelu katso itseäsi peiliin
usko siihen että oot okei
juuri sellaisenaan
jätä koviksen rooli sikseen sun ei tarvii mitään todistaa
me ollaan ystäviä ja kelpaat sellaisenaan
Jee!
Bravo!
Vau!
Hieno esitys! En vain tiedä, miten valitsemme voittajan.
Minä tiedän. Antakaa palkinto hänelle.
Isän mukaan olemme tarpeeksi hyviä sellaisina kuin olemme.
Arvaa mitä, isä? Niin olet sinäkin!
Ole hyvä.
Kiitoksia, mutta ollakseni täysin rehellinen —
en ole mielestäni ansainnut palkintoa.
Isä. Olen pahoillani, että kiusasin sinua koulussa, —
ja haukuin sinua muun muassa siksi italialaiseksi ruokalajiksi.
Olen pahoillani. Se ei ollut reilua.
Se oli, kuten Pikku—Per sanoi, tosi inhottavaa.
Haluan pyytää sitä anteeksi.
Tulisitko tänne ylös? Tule tänne.
Kiitos, Bjørn. Mutta minäkään en ole ansainnut palkintoa.
Olen käyttäytynyt typerästi koko viikon.
Mutta et niin typerästi kuin minä.
Olen ollut vähän typerämpi. —Mutta minä olen ollut ääliö.
Minä olin vielä isompi ääliö. —Minä olin kaikkein suurin ääliö.
Isä! —Olette oikeassa, lapset.
Te jos kukaan ansaitsette tämän palkinnon.
Ei kiitos. Tässä. Tule, Olivia.
Kiitos mukavasta lomasta.
Voitaisiin jäädä vielä viikoksi. Mitä sanot?
Olé!
Tavattaisiinko kotona? Haluaisin oppia beat boxia.
Isäsi sanoi, että lähdet Ajaxiin. —Se on isän unelma, ei minun.
Ei kiitos.
Peter!
Tulkaa kaikki! Otetaan yhteiskuva!
Hymyä!
Loppu valheille ja esittämiselle. Ole oma itsesi.
Mennäänpä, Pikku—Isä. Tule.
Isä! Taasko? —Teemme vain pikku lenkin.
Se on minun koirani. —Tiedän.
Mutta saat tulla mukaan, jos haluat.
Tulen mielelläni. Kiitos, Per. —Tule, Pikku—Isä.
Suomennos: Arja Sundelin Scandinavian Text Service 2018